Responsibility of Doctors
משנה מסכת קידושין פרק ד:יד 
טוב שברופאים לגיהנם 

רש"י מסכת קידושין דף פב עמוד א 
טוב שברופאים לגיהנם - ... ויש בידו לרפאות העני ואינו מרפא.

ויקרא פרק יט פסוק טז 
לא תעמד על דם רעך אני יקוק: 

תלמוד בבלי מסכת סנהדרין דף עג עמוד א 
מניין לרואה את חבירו שהוא טובע בנהר, או חיה גוררתו, או לסטין באין עליו, שהוא חייב להצילו - תלמוד לומר לא תעמד על דם רעך 

רמב"ם הלכות רוצח ושמירת הנפש פרק א הלכה יד 
כל היכול להציל ולא הציל עובר על לא תעמוד על דם רעך, וכן הרואה את חבירו טובע בים או ליסטים באים עליו או חיה רעה באה עליו ויכול להצילו הוא בעצמו או שישכור אחרים להצילו ולא הציל, או ששמע גוים או מוסרים מחשבים עליו רעה או טומנין לו פח ולא גלה אוזן חבירו והודיעו, או שידע בגוי או באנס שהוא קובל על חבירו ויכול לפייסו בגלל חבירו ולהסיר מה שבלבו ולא פייסו, וכל כיוצא בדברים אלו, העושה אותם עובר על לא תעמוד על דם רעך. 

במדבר פרק יז 
)ו( וילנו כל עדת בני ישראל ממחרת על משה ועל אהרן לאמר אתם המתם את עם יקוק:
)ז( ויהי בהקהל העדה על משה ועל אהרן ויפנו אל אהל מועד והנה כסהו הענן וירא כבוד יקוק:
)ח( ויבא משה ואהרן אל פני אהל מועד: פ
)ט( וידבר יקוק אל משה לאמר:
)י( הרמו מתוך העדה הזאת ואכלה אתם כרגע ויפלו על פניהם:
)יא( ויאמר משה אל אהרן קח את המחתה ותן עליה אש מעל המזבח ושים קטרת והולך מהרה אל העדה וכפר עליהם כי יצא הקצף מלפני יקוק החל הנגף:
)יב( ויקח אהרן כאשר דבר משה וירץ אל תוך הקהל והנה החל הנגף בעם ויתן את הקטרת ויכפר על העם:
)יג( ויעמד בין המתים ובין החיים ותעצר המגפה:

פירוש המשנה לרמב"ם מסכת נדרים פרק ד משנה ד 
שחייב הרופא מן הדין לרפאות חולי ישראל והרי הוא בכלל אמרם בפירוש הכתוב והשבתו לו לרבות את גופו שאם ראהו אובד ויכול להצילו הרי זה מצילו בגופו או בממונו או בידיעתו. 

דברים פרק יט 
)א( כי יכרית יקוק אלהיך את הגוים אשר יקוק אלהיך נתן לך את ארצם וירשתם וישבת בעריהם ובבתיהם:
)ב( שלוש ערים תבדיל לך בתוך ארצך אשר יקוק אלהיך נתן לך לרשתה:
)ג( תכין לך הדרך ושלשת את גבול ארצך אשר ינחילך יקוק אלהיך והיה לנוס שמה כל רצח:
)י( ולא ישפך דם נקי בקרב ארצך אשר יקוק אלהיך נתן לך נחלה והיה עליך דמים: ס

ספר המצוות לרמב"ם מצות לא תעשה רצח 
והמצוה הרצ"ח היא שהזהירנו מהניח המוקשים והמכשולות בארצותינו ובבתינו כדי שלא ימותו בהם בני אדם. והוא אמרו יתעלה )תצא כב( ולא תשים דמים בביתך, ולשון ספרי ועשית מעקה מצות עשה ]מ"ע קפד[ ולא תשים דמים מצות לא תעשה. וכבר התבארו משפטי מצוה זו בפרק ראשון משקלים ירושלמי ובמקומות מסדר נזיקין: 

תלמוד בבלי מסכת מועד קטן דף ה עמוד א 
יוצאין לקווץ את הדרכים, ולתקן את הרחובות ואת האסטרטאות, ו... ומנין שאם לא יצאו ועשו כל אלו, שכל דמים שנשפכו שם מעלה עליהם הכתוב כאילו הם שפכום? - תלמוד לומר +דברים י"ט+ והיה עליך דמים. 

תוספתא מסכת גיטין )ליברמן( פרק ג 

יג. רופא אומן שריפא ברשות בית דין והזיק בשוגג פטור במזיד חייב מפני תיקון העולם 

בית יוסף יורה דעה סימן שלו 
וי"ל הרופא כדיין מצווה לדון ואם טעה בלא הודע אין עליו עונש כלל כדאמרינן )סנהדרין ו:( שמא יאמר הדיין מה לי בצער הזה תלמוד לומר )דה"ב יט ו( ועמכם בדבר המשפט אין לדיין אלא מה שעיניו רואות ואף על פי כן אם טעה ונודע לבית דין שטעה משלם מביתו על הדרכים הידועים בו 

בית יוסף יורה דעה סימן שלו 
הוא שיזהר כמו שראוי ליזהר בדיני נפשות ולא יזיק בפשיעה

רמב"ם הלכות חובל ומזיק פרק א 
הלכה א
החובל בחבירו חייב לשלם לו חמשה דברים, נזק וצער ורפוי ושבת ובושת, 

הלכה ב
נזק כיצד, שאם קטע יד חבירו או רגלו רואין אותו כאלו הוא עבד נמכר בשוק כמה היה יפה וכמה הוא יפה עתה ומשלם הפחת שהפחית מדמיו, שנ' +שמות כ"א כ"ד, ויקרא כד כ+ עין תחת עין, מפי השמועה למדו שזה שנאמר תחת לשלם ממון הוא. 

רמב"ם הלכות חובל ומזיק פרק ב 

הלכה ט
כמה הוא הצער, הכל לפי הניזק, יש אדם שהוא רך וענוג ביותר ובעל ממון ואילו נתנו לו ממון הרבה לא היה מצטער מעט ויש אדם שהוא עמל וחזק ועני ומפני זוז אחד מצטער צער הרבה, ועל פי הדברים האלה אומדין ופוסקין הצער. 

הלכה י
כיצד משערין הצער במקום שחסרו אבר, הרי שקטע ידו או אצבעו אומדין ואומרין כמה אדם כזה רוצה ליתן בין לקטוע לו אבר זה בסייף או לקטוע אותו בסם אם גזר המלך עליו לקטוע ידו או רגלו ואומדין כמה יש בין זה לזה ומשלם המזיק. 

הלכה יא
כיצד משערין השבת, אם לא חסרו אבר אלא חלה ונפל למשכב או שצבתה ידו וסופה לחזור נותן לו דמי שבתו של כל יום ויום כפועל בטל של אותה מלאכה שבטל ממנה, 

רמב"ם הלכות חובל ומזיק פרק ג 

הלכה א
כיצד משערין הבושת, הכל לפי המבייש והמתבייש, אינו דומה מתבייש מן הקטן למתבייש מאדם גדול ומכובד, שזה שביישו זה הקל בשתו מרובה.  

Who can be a Doctor? 

שולחן ערוך חושן משפט הלכות אומנים סימן שו סעיף ח 
)יב( יט[ הנוטע אילנות לבני המדינה, שהפסיד, ...  וכן טבח של בני העיר שנבל הבהמות, והמקיז דם שחבל, והסופר שטעה בשטרות, ומלמד תינוקות שפשע בתנוקות ולא למד אפילו רק יום או יומים או למד בטעות, וכל כיוצא כאלו, והאומנים שאי אפשר שיחזרו ההפסד שהפסידו, מסלקין אותם בלא התראה, שהם כמותרים ועומדים, עד שישתדלו במלאכתם, הואיל והעמידו אותם הצבור עליהם. הגה: וי"א דאף על פי שאין צריכין התראה, מכל מקום בעינן חזקה, דעד שיהיו מוחזקין או שיתרו בהן לא מסלקינן להו 

Price Controls for Medical Needs
תלמוד בבלי מסכת בבא קמא דף קטז עמוד א 
הרי שהיה בורח מבית האסורין והיתה מעבורת לפניו, אמר לו טול דינר והעבירני - אין לו אלא שכרו; אלמא אמר ליה: משטה אני בך, 

.משנה מסכת בבא מציעא פרק ד משנה ג 

]ג[ האונאה ארבעה כסף מעשרים וארבעה כסף לסלע שתות למקח 

רמב"ם הלכות מכירה פרק יב 

הלכה ה
עד מתי יהיה לו לחזור ולתבוע ההונייה או לבטל המקח, עד כדי שיראה לתגר או לקרובו, ואם שהה יותר מזה אפילו לקח שוה מאה במאתים אינו חוזר. 

שולחן ערוך יורה דעה הלכות ביקור חולים ורפואה ונוטה למות וגוסס סימן שלו 

סעיף א
נתנה התורה רשות לרופא לרפאות. ומצוה היא. ובכלל פיקוח נפש הוא. ואם מונע עצמו, הרי זה שופך דמים, ואפילו יש לו מי שירפאנו, שלא מן הכל אדם זוכה להתרפאות.  ומיהו לא יתעסק ברפואה אא"כ הוא בקי, ולא יהא שם גדול ממנו, שאם לא כן, הרי זה שופך דמים. ואם ריפא שלא ברשות בית דין, חייב בתשלומין, אפילו אם הוא בקי. ואם ריפא ברשות ב"ד, וטעה והזיק, פטור מדיני אדם וחייב בדיני שמים.  ואם המית, ונודע לו ששגג, גולה על ידו. 

סעיף ג
מי שיש לו סמנים, וחבירו חולה וצריך להם, אסור לו להעלות בדמיהם יותר מן הראוי. ולא עוד, אלא אפילו פסקו לו בדמיהם הרבה, מפני צורך השעה שלא מצאו סמנין אלא בידו, אין לו אלא דמיהן....

שו"ת רדב"ז חלק ג סימן תקנו 
Rabbi David ben Solomon ibn Avi Zimra was born in Spain in 1479 and died in Israel in 1573. 

)תתקפו( שאלת ממני אודיעך דעתי בראובן שחלה וצריך תרופות וסמנים ולא נמצאו אלא ביד אחד והעלה בדמיהם וכן צריך לרופא ולא נמצא שם אלא זה הרופא מובהק ולא רצה לרפאותו אלא בדמים יתרים ופסק עמו בכך וכך אם חייב ליתן לו מה שפסק או שכרו כפועל בטל או כמנהג הרופאים: 

תשובה הרי שהיה בורח מבית האסורין והיתה מעבורת לפניו ואמר לו טול דינר והעבירני אין לו אלא שכרו וטעמא דמלתא כיון דמפני דוחק שעה פסק עמו מצי למימר משטה הייתי בך אף הכא נמי לא שנא ומצי למימר משטה אני בך: 

ולענין הרופא חילק הרמב"ן ז"ל וז"ל ושמעינן מינה דכל דמתנה בשכירות יותר מכדי דמים מפני האונס ודוחק השעה שלו מצי למימר משטה אני בך וה"ה ללוקח סמנים ביותר מכדי דמיהם מפני דוחק החולי דלא מחייב אלא בדמיהם אחד הלוקח ואחד השוכר שוין הם בדין זה אבל אם התנה בשכר הרופא הרבה חייב ליתן לו שחכמתו מכר לו ואין לו דמים ויש מי שסובר דטעמא דבורח משום דחייב להצילו ולדבריהם אין לרופא אלא שכר בטלו שלו ע"כ. וכן היא הסכמת רוב מפרשים דטעמא דבורח משום דחייב להצילו מק"ו מהשבת אבידתו וכ"ש השבת גופו. ומ"מ בנ"ד שאין שם רופא מובהק כמותו נ"ל שאפי' הרמב"ן ז"ל מודה שאין לו אלא שכרו בלבד שהרי הוא ז"ל כתב לתרץ דכל מצות עשה דרמיא אכ"ע אם נזדמנה ליה ולא רצה לקיימה אלא בממון אין מוציאין מידו ואין מפקיעין ממנו חיוב שלו שאין זה כדין רבית שיוצאה בדיינים ע"כ. הרי לך בהדיא דתלי טעמא משום דהוי מצוה דרמיא אכ"ע ובנ"ד כיון שאין מומחה כמוהו עליו לחודיה רמיא לרפאות ולהציל ואם לא הציל עבר על מצות עשה. הילכך אין לו אלא שכרו ואם נתן לו דבר אם גמר ונתן לשם מתנה גמורה אין מוציאין מידו ואם נתן מפני שחשב שמחוייב מן הדין ליתן הויא מתנה בטעות ומוציאין ממנו ואם יש שם מומחין אחרים דעתי נוטה לפסוק כדעת שאר המפרשים דאין לו אלא שכרו ואם נתן כבר אין בידינו כח להוציא ממנו שכבר הורה הרב ז"ל. והנראה לע"ד כתבתי: 

תוספות מסכת נדרים דף לט עמוד א 

כיון דמצוה הוא ויש לו לעשות בחנם, 

שולחן ערוך יורה דעה הלכות ביקור חולים ורפואה ונוטה למות וגוסס סימן שלו 

סעיף ב
הרופא, אסור  ליטול שכר החכמה והלימוד, אבל שכר הטורח והבטלה, מותר. 

רמב"ם הלכות חובל ומזיק פרק ב הלכה יא 

כיצד משערין השבת, אם לא חסרו אבר אלא חלה ונפל למשכב או שצבתה ידו וסופה לחזור נותן לו דמי שבתו של כל יום ויום כפועל בטל של אותה מלאכה שבטל ממנה, ואם חסרו אבר או קטע ידו נותן דמי ידו שהוא הנזק ושבת רואין אותו כאילו הוא שומר קישואין ורואין כמה הוא שכר שומר קישואין בכל יום ועושין חשבון כל ימי חליו של זה ונותן לו. 

תלמוד בבלי מסכת בבא מציעא דף עז עמוד א 

 וליתיב להו כפועל בטל! - כי קאמר רבא באכלושי דמחוזא, דאי לא עבדי חלשי. 

שולחן ערוך יורה דעה הלכות ביקור חולים ורפואה ונוטה למות וגוסס סימן שלו 

סעיף ג
...אבל אם התנה בשכר הרופא הרבה, חייב ליתן לו, שחכמתו מכר לו ואין לו דמים. הגה:  ואף על פי שיש מצוה עליו לרפאותו; ו שכל מצות עשה דרמיא אכולי עלמא, אם נזדמנה לאחד ולא רצה לקיימה אלא בממון, אין מוציאין הממון מידו, ולא מפקיעין מידו חיוב שלהן. 

שולחן ערוך חושן משפט הלכות אונאה ומקח טעות סימן רלא סעיף כ 

חייבים בית דין להעמיד ממונים על השערים שלא ירויח כל אחד מה שירצה, שאין לו לאדם להרויח בדברים שיש בהם חיי נפש, 

משנה מסכת סנהדרין פרק ד משנה ה 

 לפיכך נברא אדם יחידי ללמדך שכל המאבד נפש אחד (מישראל) מעלה עליו הכתוב כאילו איבד עולם מלא וכל המקיים נפש אחת (מישראל) מעלה עליו הכתוב כאילו קיים עולם מלא 

משנה מסכת הוריות פרק ג 

]ז[ האיש קודם לאשה להחיות ולהשיב אבדה והאשה קודמת לאיש לכסות ולהוציאה מבית השבי בזמן ששניהם עומדים לקלקלה האיש קודם לאשה: 

שו"ת אגרות משה חושן משפט חלק ב סימן עד 
Rabbi Moshe Feinstein was born in Russia in 1895, and died in 1986. 

ואף ענין קדימה ליכא אלא במה שתנן במתני' דסוף הוריות )י"ג ע"א(, ואף באלו קשה לעשות מעשה בלא עיון גדול. ואף באופן שיודעין שלפי הדין יש קדימה ודאי הוא דוקא כששוין בזמן, ויש להרופא לילך למי שנקרא קודם שהרי תיכף נתחייב לילך לשם ולהשני שלא נקרא עדיין לא נתחייב עד שנקרא. 

תלמוד בבלי מסכת בבא מציעא דף סב עמוד א 

שנים שהיו מהלכין בדרך, וביד אחד מהן קיתון של מים, אם שותין שניהם - מתים, ואם שותה אחד מהן - מגיע לישוב. דרש בן פטורא: מוטב שישתו שניהם וימותו, ואל יראה אחד מהם במיתתו של חבירו. עד שבא רבי עקיבא ולימד: וחי אחיך עמך - חייך קודמים לחיי חבירך. 

תלמוד בבלי מסכת גיטין דף מה עמוד א 

מתני'. אין פודין את השבויין יתר על כדי דמיהן, מפני תיקון העולם; ואין מבריחין את השבויין, מפני תיקון העולם; רשב"ג אומר: מפני תקנת השבויין. 

גמ'. איבעיא להו: האי מפני תיקון העולם - משום דוחקא דצבורא הוא, או דילמא משום דלא לגרבו ולייתו טפי? ת"ש: דלוי בר דרגא פרקא לברתיה בתליסר אלפי דינרי זהב. אמר אביי: ומאן לימא לן דברצון חכמים עבד? דילמא שלא ברצון חכמים עבד. 

רש"י מסכת גיטין דף מה עמוד א 

מפני דוחקא דציבורא הוא - אין לנו לדחוק הצבור ולהביאו לידי עניות בשביל אלו.

שולחן ערוך חושן משפט הלכות שותפים סימן קעז 

סעיף ב
}ג{ חלה אחד מהם, אם בפשיעה }ד{ כגון שהלך בשלג בחורף או בחום בימות החמה וכיוצא בזה, אם יש קצבה לרפואתו, מתרפא משלו; ואם אין לה קצבה, מתרפא מן האמצע. אבל אם חלה באונס, אפילו יש לה קצבה, מתרפא מן האמצע, ט[ וקודם שנתרפא יכולים לומר לו: חלוק עמנו. הגה: י[ ג ה( <א> וי"א בהפך, דפשיעה בכל ענין אינו מתרפא מן האמצע, ובחלה באונס דוקא רפואה שאין לה קצבה מתרפא מן האמצע )טור(. 

סעיף ג
יא[ במה דברים אמורים שמתרפא מן האמצע, ו( כשהוא לבדו מתעסק באומנות והשאר בטלים ונוטלים חלק בריוח. ד <ב> אבל שני שותפים שמתעסקים באומנות או בסחורה, וחלה אחד מהם, אפילו באונס, מתרפא משל עצמו. הגה: ]ה[ ז( יב[ }ה{ <ג> ודוקא שאינם ניזונין מן השותפות, אבל ניזונין מן השותפות וחלה באונס, כל רפואה שאין לה קצבה כמזונות דמיא )ב"י לדעת הרא"ש(. ואם שותף חייב לפדות חבירו, עיין לעיל סימן קע"ו סעיף מ"ח. 

תלמוד בבלי מסכת תענית דף כא עמוד ב 

אבא אומנא הוה אתי ליה שלמא ממתיבתא דרקיעא כל יומא, ולאביי כל מעלי יומא דשבתא, לרבא כל מעלי יומא דכיפורי. הוה קא חלשא דעתיה דאביי משום דאבא אומנא. אמרו ליה: לא מצית למיעבד כעובדיה. ומאי הוו עובדיה דאבא אומנא? דכי הוה עביד מילתא הוה מחית גברי לחוד ונשי לחוד, ואית ליה לבושא דאית ביה קרנא דהוות בזיעא כי כוסילתא. כי הוות אתיא ליה איתתא הוה מלביש לה, כי היכי דלא ניסתכל בה. ואית ליה דוכתא דצניעא דשדי ביה פשיטי דשקיל. דאית ליה - שדי ביה, דלית ליה - לא מיכסיף. כי הוה אתרמי ליה צורבא מרבנן אגרא מיניה לא שקיל, ובתר דקאי - יהיב ליה פשיטי, ואמר ליה: זיל בריא נפשך.
.
.תלמוד בבלי מסכת בבא קמא דף פה עמוד א 

אסיא דמגן במגן - מגן שוה 

דברים פרק ד פסוק טו 

ונשמרתם מאד לנפשתיכם 

רמב"ם הלכות דעות פרק ד 

הלכה א
הואיל והיות הגוף בריא ושלם מדרכי השם הוא, שהרי אי אפשר שיבין או ידע דבר מידיעת הבורא והוא חולה, לפיכך צריך להרחיק אדם עצמו מדברים המאבדין את הגוף, ולהנהיג עצמו בדברים המברין והמחלימים, ואלו הן: לעולם לא יאכל אדם אלא כשהוא רעב, ולא ישתה אלא כשהוא צמא,