סומא במצוות
R TAUBES
1	בראשית פרק מח
  (י) וְעֵינֵי יִשְׂרָאֵל כָּבְדוּ מִזֹּקֶן לֹא יוּכַל לִרְאוֹת וַיַּגֵּשׁ אֹתָם אֵלָיו וַיִּשַּׁק לָהֶם וַיְחַבֵּק לָהֶם:
2	תלמוד בבלי מסכת בבא קמא דף פז עמוד א
תניא אידך, ר' יהודה אומר: סומא אין לו בושת, וכן היה רבי יהודה פוטרו מכל מצות האמורות בתורה. אמר רב שישא בריה דרב אידי? מאי טעמא דר' יהודה? אמר קרא: +דברים ו'+ ואלה המצות החקים והמשפטים, כל שישנו במשפטים ישנו במצות וחקים, וכל שאינו במשפטים אינו במצות וחקים. אמר רב יוסף, מריש הוה אמינא: מאן דאמר הלכה כר' יהודה, דאמר: סומא פטור מן המצות, קא עבדינא יומא טבא לרבנן, מ"ט? דלא מפקדינא וקא עבדינא מצות, והשתא דשמעית להא דר' חנינא, דאמר ר' חנינא: גדול המצווה ועושה ממי שאינו מצווה ועושה, מאן דאמר לי אין הלכה כרבי יהודה, עבדינא יומא טבא לרבנן, מ"ט? דכי מפקדינא אית לי אגרא טפי.  
3	תוספות מסכת בבא קמא דף פז עמוד א
 וכן היה ר' יהודה פוטרו מכל המצות [האמורות] בתורה - תימה הא דתנן בפרק הקורא את המגילה (מגילה דף כד. ושם) רבי יהודה אומר כל שלא ראה מאורות מימיו לא יפרוס על שמע אפי' ראה ונסמא נמי אמר הכא דפטור מכל המצות והיאך יפרוס על שמע להוציא אחרים ובירושלמי דמוקי שלא ראה מאורות מימיו ביושב בבית אפל [או] שנולד במערה ואינו סומא א"ש אבל בגמרא דידן משמע דמיירי בסומא ממש ומפרש טעמא דרבי יהודה דאמר אין פורס משום דאין נהנה מן המאורות ורבנן [סברי] אית ליה הנאה כר' יוסי שראה סומא ואבוקה בידו אמר ליה בני אבוקה זו למה אמר ליה כל זמן שאבוקה זו בידי בני אדם רואין אותי ומצילין אותי מן הפחתים והאי טעמא לא שייך אלא בסומא ממש ונראה דאף ע"ג דפטר ר' יהודה סומא מכל המצות מ"מ מדרבנן חייב דאע"ג דאשה מיפטרא במצות עשה שהזמן גרמא ולא מחייבינן אפילו מדרבנן משום שיש מצות הרבה דמחייבת בהו אבל סומא אי פטרת ליה מכל המצות אפי' מדרבנן א"כ ה"ל כמו נכרי שאין נוהג בתורת ישראל כלל ולכך אותו שלא ראה מאורות מימיו אפילו מדרבנן לא יפרוס על שמע כיון דלית ליה הנאה אבל אם ראה ונסתמא חייב מדרבנן ומוציא אחרים ידי חובתן דאחרים נמי לא מחייבי אלא מדרבנן דק"ש דרבנן היא כדאמר במי שמתו (ברכות דף כא.) ולא דמי חיוב דסומא לחיובא דקטן שהגיע לחינוך שאין אלא לחנכו דאע"ג דחייב מדרבנן אין פורס על שמע להוציא אחרים ידי חובתן.
4	תוספות מסכת מגילה דף כד עמוד א
 מי שלא ראה מאורות לא יפרוס על שמע - קשה דהא רבי יהודה הוא דאמר פרק החובל (ב"ק דף פז. ושם) סומא פטור מכל המצות וא"כ אי איירי הכא בסומא אפילו ראה מאורות ונסתם נמי ומפרש בירושלמי דלא מיירי בסומא ממש אלא מיירי שהוא בבית אפל ועוד י"ל דמיירי שפיר בסומא והא דפטרינן התם סומא היינו מן התורה אבל מדרבנן מיהא חייב ואפילו נסתמא משנולד מ"מ חייב הוא מדרבנן שלא יהא כנכרי ולא יהא נוהג בו דת יהודי כלל דלא דמי לנשים דפטורים ממצות עשה שהזמן גרמא אפילו מאותן שאינן אלא מדרבנן שהרי בנר חנוכה ובארבע כוסות ובמקרא מגילה דלא הוו אלא מדרבנן לא מחייבי אלא לפי שהן היו באותו הנס התם היינו טעמא שאפילו נפטור אותן מכל מצות עשה שהזמן גרמא מ"מ עדיין יש להן מצות רבות אבל סומא אם נפטור אותו מכל מצות אפי' מאותן שאינן אלא מדרבנן א"כ יהא חשוב כנכרי ואע"ג דפירש' לעיל דקטן דאית תרי מדרבנן שהוא קטן ופריסת שמע דלא הוי אלא מדרבנן אין יכול להוציא אחרים גדולים דליכא אלא חד דרבנן פריסת שמע אפ"ה סומא שיש בו תרי מדרבנן יוציא שפיר האחרים דכיון שהוא גדול ובר דעת עדיף טפי מקטן [וע"ע תוס' עירובין צו. ד"ה דילמא וכו' ותוס' לעיל יט: ד"ה ור"י מכשיר].
5  	חידושי הריטב"א מסכת קידושין דף לא עמוד א
 כיון דשמעתא להא דאמר רבי חנינא גדול המצווה ועושה יותר ממי שאינו מצווה ועושה מאן דאמר לי אין הלכה כרבי יהודה עבידנא יומא טבא לרבנן. הא ודאי פשיטא מילתא דלית הלכתא כרבי יהודה דהא רבנן פליגי עליה ויחיד ורבים הלכה כרבים, ותו דסתם מתניתין בפרק החובל (ב"ק פ"ו ב') דלא כרבי יהודה, אלא דרב יוסף איידי דאמר מעיקרא מאן דאמר לי הלכה כדברי רבי יהודה עבידנא יומא טבא לרבנן, קאמר השתא דאדרבה מאן דאמר לי דלית הלכתא כרבי יהודה עביד[נא] יומא טבא לרבנן וזה מבואר.
6	חידושי הרשב"א מסכת בבא קמא דף פז עמוד א
 
וכן הי' ר' יהודה פוטרו מכל מצות האמורות בתורה. ועדיין ק"ל קצת שאילו סומא לר"י חייב במצות מדרבנן מיהא מאי קאמר רב יוסף דאנא לא מפקידנא ועבידנא והא ע"כ עביד ומפקיד מדרבנן וחייב משום לא תסור. אלא נראה דלר"י פטור לגמרי מכל המצות ואפילו מדרבנן וממדת חסידות בלבד חייב והיינו דרב יוסף, 
7	תלמוד בבלי מסכת נדרים דף סד עמוד ב
 ותניא, ארבעה חשובין כמת: עני, ומצורע, וסומא, ומי שאין לו בנים, עני - דכתיב: כי מתו כל האנשים, מצורע - דכתיב: +במדבר יב+ אל נא תהי כמת, וסומא - דכתיב: +איכה ג+ במחשכים הושיבני כמתי עולם, ומי שאין לו בנים - דכתיב: הבה לי בנים ואם אין מתה אנכי.
9	תוספות מסכת קידושין דף לא עמוד א
 דלא מפקידנא ועבדינא - מכאן מדקדק ר"ת דנשים מברכות על מצות עשה שהזמן גרמא אע"ג דפטורות לגמרי דאפילו מדרבנן לא מיחייבי כדמוכח פרק מי שמתו (ברכות דף כ:) מ"מ יכולות הן לברך ואין כאן משום לא תשא את שמו לשוא (שמות כ) משום מברכות ברכה שאינה צריכה דאי לאו הכי היכי שמח רב יוסף והלא מפסיד כל הברכות כולן.
10	שו"ת נודע ביהודה מהדורה תנינא - אורח חיים סימן קיב
תשובה מבן המחבר להרב המופלא החריף ובקי המושלם במעלות מוהר"ר משה פישר נר"ו בן הגאון מהור"ר מאיר פישלש זצ"ל.   (כשהיה מהר"מ הנ"ל בחור בימי עלומיו):   
  אתמול בלילה עיינתי בקושייתו שהקשה על דברי התוס' במס' קידושין דף ל"א ע"א בד"ה דלא מפקדינא /מפקידנא/ וכו' דהוכיחו שם דנשים מברכות על מצות עשה שהז"ג אע"ג דפטורות לגמרי אפילו מדרבנן דאל"כ היכי שמח רב יוסף הלא מפסיד כל הברכות עכ"ל התוספות.   א"כ מוכח מדברי התוס' דסומא פטור ממצות אף מדרבנן דאל"כ איך מביאים התוספות ראיה מסומא לנשים אם סומא חייב עכ"פ במצות מדרבנן ונשים פטורות במ"ע שהז"ג אף מדרבנן א"ו דס"ל דגם סומא פטור ממצות אף מדרבנן.   וזה הוא סתירה לדברי התוס' עצמם שכתבו במס' ב"ק דף פ"ז ע"א בד"ה וכן היה ר"י וכו' ומגילה דף כ"ד ע"א בד"ה מי שלא ראה וכו' דמה דאמר ר"י דסומא פטור ממצות היינו מדאורייתא אבל מדרבנן חייב דאי פטרת ליה מכל המצות אף מדרבנן א"כ ה"ל כמו נכרי שאינו נוהג בתורת ישראל כלל עכ"ל.   כן הקשה מעלתו.   ולכאורה דבר זה צריך ישוב.   אמנם אחר העיון קצת נלענ"ד לתרץ דאין כאן סתירה בדברי התוס'.   דהנה ודאי אם סומא פטור מכל המצות מדאורייתא אף שהוא מחויב מדרבנן אפ"ה אינו יכול לברך על שום מצוה והוא עפ"מ דאיתא במס' שבת דף כ"ג ע"א גבי נר חנוכה דקאמר שם דמברך אשר קדשנו במצותיו וצונו וכו' ופריך הגמרא שם והיכן צונו ופירש"י הא לאו דאורייתא הוא אלא מדרבנן ומשני רב אויא שם מלא תסור.   ויצא לנו מסוגיא זו דאי לאו משום לא תסור ליכא ברכה במצוה דרבנן.   ומעתה אני אומר דסומא לא יכול לברך על שום מצוה דאף שהוא מחויב מדרבנן מ"מ כיון שהמטבע שטבעו חכמים בברכה הוא אשר קדשנו במצותיו וצונו ואיך יאמר הסומא אק"ב וצונו הא הוא אינו מצוה מדאורייתא כלל.   ואין לומר מלאו דלא תסור דכיון דסומא אינו במצות וחקים מדאורייתא א"כ גם על לאו דלא תסור אינו מצווה: 
12	טורי אבן מסכת מגילה דף כד עמוד א
וקצת ק"ל דלר"י דפוטר סומא מכל המצות היכי אפשר לחייבו מדרבנן דהא כל מילי דרבנן אסמכוהו על לאו דלא תסור א"נ אשאל אביך ויגדך כדאמרי' בפ"ב דשבת (דף כ"ג ע"א) והא לא שייך אלא מאן דאיתא במצות מה"ת ומוזהר בלאו דלא תסור ובשאל אביך. אבל מאן דפטור מכל מצות האמורות בתורה לא רמי חיובא לשמוע דברי חכמים ותקנותיהן ולא רמי רחמנא אגידא דרבנן עליה הואיל ואינו מצוה על עיקר ושורש דהני קראי גופייהו דנפקא לן מהן דמצוה לשמוע לדברי חכמים. ולא דמי לקטן שחייב בחינוך מדרבנן דהתם לאו אקטן רמו אלא אאביו לחנכו במצות והאב מחוייב לשמוע דברי חכמים. מיהו למאי דפי' התו' עוד בשם הירושלמי דהאי דכל שלא ראה מאורות מימיו דקאמר ר"י לא מיירי מסומא ממש אלא מיירי שהי' כל ימיו בבית אפל ניחא. ולפי"ז נמי א"ש ה"ט דפי' התו' בפ"ב אלא דעל פי' הירושלמי שדו התוס' נרגא שם בפ"ד דר"ה דבגמר' דידן לא משמע הכי אלא מיירי מסומא ממש מדמפר' בשמעתין טעמא דר"י משום דאינו נהנה מהמאורות ורבנן אית לי' הנאה כר"י שראה סומא ואבוקה בידו וכו' ובאדם שראה יפה אלא שנולד במערה ולא ראה מאורות מעולם לא שייך ה"ט. ואפשר לומר דהא דר"י פוטר סומא מכל המצות מה"ת אינו אלא ממצות עשה דהוי בקום ועשה אבל מצות ל"ת חייב מה"ת, א"כ חל עליו תקנת חכמים שהרי מוזהר על לאו דלא תסור.   

13	שולחן ערוך יורה דעה הלכות שחיטה סימן א
   סעיף ט
סומא, לא ישחוט לכתחלה, לה לד] אלא א"כ אחרים רואין אותו. ואם שחט, לו שחיטתו כשרה.   
14	רבי עקיבא איגר יורה דעה סימן א
      סעיף ט' ואם שחט שחיטתו כשירה. הנה בדבר זה לא מצינו שום חולק ולכאורה לשיטת רי"ו דחושש דהלכה כר' יודא דסומא פטור ממצות ע' מג"א (סי' תקפ"ט סק"א) ממילא ראוי לומר דשחיטת סומא הוי נבלה כיון דאינו מצווה על הזביחה ומתמעט מקרא דוזבחת ואכלת מי שהוא בר זביחה אכול מזבחי כמו דשחיטת ע"א דפסול מה"ט. וצ"ל דהא דס"ל לר"י דסומא פטור ממצות היינו רק ממצות עשיות אבל על הלאוין מצווה ואסור לאכול בלא שחיטה ומקרי בר זביחה
15	שו"ת רבי עקיבא איגר מהדורה קמא סימן קסט
 ועל הדקדוק הנ"ל דאמאי שייר קדושת היום.   י"ל למה דנסתפקתי לר"י דס"ל דסומא פטור ממצות אם מ"מ מחוייב בכל לאוין רק מעשיות פטור.   או דפטור גם מח"ל =מחייבי לאווין=.   ומצאתי בספר המכריע להריא"ז (סי' ע"ח בהגה"ה) דדיבר מזה.   ונראה ראיה מתוס' דס"ל דחייב בלאוין.   ממ"ש ר"ה (דף ל"ג) ובערובין (דף צ"ו) די"ל דסומא מברך משום דחייב במצות דרבנן ולהכי מברך והא מה דמברכין על מצות דרבנן אמרינן בשבת (דף כ"ג) היכן צונו מלא תסור.   והא סומא גם מזה יפטור.   אע"כ דחייב בלאוין.   מש"ה חייב בלאו דלא תסור וכוונתי בזה להטורי אבן מגילה (דף ל"ד) וכיון שכן דהסוגיא דקדושין דפריך לר' יהודא.   ולדידיה לא הוי מצי למנקט דשלשה כתובים הם על ידי קדושת היום.   דנראה כי היכי דדרשינן דנשים חייבות במצה דכל שישנו בבל תאכל.   וכן חייבות בקדושת היום דכל שישנו בשמירה.   ה"נ בסומא חייב בב' מצות אלו מכח ההיקש ההוא.   וא"כ מצה וקדושת היום לא אייתר דצריכים לחייב סומא ואייתר רק קרא דהקהל.   והוי רק כמו כל ב' כתובים דמשום יתור חד קרא מ"מ ילפינן.   לזה הוצרך למנקט שמחה דאייתר ב' כתובים שמחה והקהל, ונכון לכאורה.   
16	שו"ת רבי עקיבא איגר מהדורה תניינא סימן קנג
אמנם עדיין יש לפקפק קצת דהנה יש מקום ספק לר"י דס"ל בב"ק דפ"ז דסומא פטור מן המצות אם פטור גם ממצות ל"ת או דפטור רק ממ"ע, והי' נלע"ד ראי' מדברי תוס' ר"ה דל"ג במ"ש דהא דסומא יכול לברך משום דמדרבנן חייב במצות, והרי מ"מ איך יכול לברך וצונו דהיינו מלאו דלא תסור והרי על הך גופא אינו מוזהר וא"כ באיזה כח הוטל עליו החיוב דרבנן אע"כ דעובר על מל"ת, וכן מצאתי שכתב בספר כסא דהרסנא, ונלענ"ד עוד ראיה ברורה לזה מסוגיא דיבמות דף ע"ח א"ר יוחנן אי לאו דאר"י הכתוב תלאן בלידה וכו' דאי דאיסורא כתב דאי להיתירא לא כתב, והרי מ"מ לר' יהודא לשיטתי' דס"ל פטור מן המצות משכחת לה בהיתירה כגון דהמצרי שני הוא סומא ונשא לישראלית סומא דאינן מוזהרים על לאו דמצרי ואדומי לא יבוא, אע"כ דמ"מ מצווים על ל"ת:   
17	רא"ש מסכת קידושין פרק א
 ומה שחייבו סומא מדרבנן ואשה פטורה לגמרי היינו טעמא משום דהוי ממין בר חיובא ועוד שלא יראה כמי שאינו נוהג בתורת ישראל אי פטרת ליה מכל המצות אבל אשה מחייבת במצות עשה שלא הזמן גרמא (ובמצות לא תעשה)
19	ספר המכריע סימן עח
 ואין להביא ראיה מן הסומין דאע"ג דרבי יהודה פטר את הסומא מכל מצות האמורות בתורה מדרבנן חיובי מיחייב משום דלא עבר בבל תוסיף דהא לא מיפקד הוא בבל תוסיף וכיון שאין כאן איסור בל תוסיף מצו רבנן שפיר לחיובי' וכיון דחייב מדרבנן בודאי כי הוא מברך על כל המצות וכיוצא בסומא כמו קטן שהגי' לחינוך דאע"ג דפטור מדאורייתא הוא חייב מדרבנן בכל המצות ומברך עליהם כגדול ויש כח בחכמי' לחייבו משום דלא יעבור בבל תוסיף דהא לאו בר הכי הוא אבל נשים דאי מחייבי להו רבנן עברן בבל תוסיף דהא מיפקדן בכל לאוין שבתורה כאנשים אין כח בהן לחייבן ולעקו' דברי תורה נמצא שאם ברכו על מצות עשה שהזמן גרמא שהן עוברי' בבל תוסיף ומברכות ברכה לבטלה שלא צוה אותן לא הבורא ולא חכמי'
20	המקנה קידושין דף לא עמוד א
בתוס' ד"ה דלא מפקידנא ועבידנא וכו'א"כ קשה לכאורה על ר"ת דאין ראי' נמי לאשה מסומא דמשמע דלרבי יהודא פטור אפי' ממצות ל"ת כדיליף בב"ק דף פ"ז מאלה העדות והחוקים ומשפטים, וכיון שאינו מוזהר על לא תעשה לא שייך ביה לא תשא. וצ"ל דקושייתו הוא דכיון דאינו מצווה על המצוה למה יקבל עליו מצות עשה שהוא בקום ועשה ולא יקבל מצות לא תשא שהוא בשב ואל תעשה 
22	שו"ת נודע ביהודה מהדורה תנינא - אורח חיים סימן קיב
  וע"כ צריכין לומר דאעפ"כ יכול הסומא לברך ולומר אשר קדשנו אף שהוא אינו מצווה מ"מ הואיל וכל ישראל מצווים גם הוא יכול לומר אשר קדשנו ולא מטעם ערבות דכיון דסומא פטור מכל המצות וחקים ממילא אינו בערבות.   ומעתה שפיר הוכיחו התוס' דנשים מברכות על מ"ע שהז"ג אף שאינן מחויבות אפילו מדרבנן מ"מ יכולות לברך כמו דסומא מברך מטעם שכל ישראל מחויבים מצי אמר אשר קדשנו במצותיו וצונו כמו כן גם נשים מברכות על מ"ע שהז"ג אף שאינן בערבות כמו שכתב הרא"ש במס' ברכות דף כ"ג ע"ב מ"מ מברכות ואומרות ג"כ אשר קדשנו במצותיו אף שאינן מצוות כלל הואיל וכל ישראל מצווים.
23	תלמוד בבלי מסכת גיטין דף כג עמוד א
מתני'. הכל כשרין להביא את הגט, חוץ מחרש, שוטה, וקטן, וסומא, ועובד כוכבים.
24	תלמוד בבלי מסכת גיטין דף כג עמוד א
גמ'. בשלמא חרש, שוטה וקטן - דלאו בני דיעה נינהו, עובד כוכבים - נמי דלאו בר היתירא הוא, אלא סומא אמאי לא? אמר רב ששת: לפי שאינו יודע ממי נוטלו ולמי נותנו.
25	שו"ת מנחת שלמה תנינא (ב - ג) סימן נח
 והנה בכל מצוות דרבנן שחיובן מלא תסור, יש לעיין בסומא ואליבא דר' יהודה הפוטרו מן המצוות ונפישי רבוואתי דסברי דפטור לדידיה גם מלאוין, וכתבו התוס' בב"ק דף פ"ז ע"א ובכמה דוכתי דמ"מ מדרבנן מודה ר' יהודה דסומא חייב במצוות.   ולכאורה כמו שאין הסומא מוזהר בלאוין כך גם אין מצווה על לא תסור ואיך יתחייב מדרבנן, וכעי"ז הקשה בנובי"ת (או"ח קי"ב) על מש"כ התוס' בקידושין ל"א ובעירובין צ"ו דהסומא יכול לברך וכמו שאמרו בחנוכה והיכן צונו מלא תסור, והרי הסומא אינו מוזהר על לא תסור ואיך יכול לברך וצונו.   אלא שבזה נלענ"ד דכמו שדעת הרבה ראשונים דאשה יכולה לברך על מצוות עשה שהזמן גרמא, ואיך אומרת וצונו הרי אינה מצווה כלל אף מדרבנן, וע"כ דההודאה היא לא על החיוב שהיא מצווה בו רק על עצם הגילוי שהקב"ה גילה לנו מצוה זו, ומהאי טעמא גם הסומא יכול לברך, ורק במצות נר חנוכה שאלה הגמ' היכן צונו היינו דהקב"ה לא צוה כלל דבר זה וכמש"כ לעיל, אבל עכ"פ בסומא שאינו מוזהר גם בלא תסור קשה איך שייך כלל לקרותו מחוייב מדרבנן.   
  ונראה ברור דהענין של לא תסור הוא אזהרה כללית, שהוא הכח והתוקף שנתן הקב"ה לחכמי הדור, ולאו זה נאמר לכל אדם שיש בו דעת בין קטן ובין גדול
28	שו"ת שאילת יעבץ חלק א סימן עה
 דילמא עד כאן לא פליגי אלא בפתוח ונסתמא.   כיון דהוי בר חיובא.   במילתיה קאי וחייב.   אבל בסומא מעיקרו.   אפי' רבנן מודו דפטור מכל המצות.   והכי משמע מדמהדרי ליה רבנן לר"י במי שלא ראה מאורות מימיו דחייב בברכות דק"ש אליבייהו.   משום דסברי כר' יוסי דסומא נהנה מן המאורות כדתניא.   ותיפוק להו דבלא"ה חיובי מיחייב בכל המצות.   כיון דדינו כפקח לכל דבר.   מהיכי תיתי ליפטר.   ומה צורך ליתן טעם מיוחד לשיתחייב בברכות.   ועוד וכי ברכת המאורות ברכת הנהנין היא.   שלא יברך אלא מי שנהנה דווקא א"כ גם היושב בבית אפל הי' נפטר ממנה.   וכבר דחו התו' הירו' בזה.   לפי שאין נראה כן מתלמוד שלנו.   אלא ודאי משום דאף רבנן פטרי לסומא מעיקרו מכל המצות דעשה דעלמא.   וסברי נמי דלאו בר חיובא הוא מן התורה.   רק מדרבנן כדי שלא יהא כנכרי.   
32	שולחן ערוך אורח חיים הלכות ברכות השחר ושאר ברכות סימן נג
 סעיף יד
(מא) טז סומא יורד לפני [יח] התיבה, ובלבד (מב) <ז> שלא יקרא בתורה, משום: דברים שבכתב אי אתה רשאי לאומרם על פה.   
33	משנה ברורה סימן נג
    (מא) סומא - אפילו בשתי עיניו [לה] וחייב בכל המצות מן התורה דקי"ל כרבנן דר' יהודא. ובתשובת חות יאיר סי' קע"ו העלה שאעפ"כ לא יתפלל סומא בימים נוראים אפי' באחד מעיניו היכא דאיכא אחר ראוי והגון כיוצא בו ע"ש טעמו ובספר אליהו רבא באות י' חולק עליו ונ"ל [לו] דאף לדברי החו"י היינו רק שלא למנותו לכתחלה אבל לא לסלקו מש"ץ אם נעשה סומא. ש"ץ שיש לו כבידות אזנים [לז] שאינו שומע כלל מסיק בחידושי רע"א [לח] דלא יהיה ש"ץ דאף דאם לא השמיע לאזנו יצא מ"מ כיון דלכתחלה צריך להשמיע לאזנו אינו מוציא אחרים לכתחלה:
34	שער הציון סימן נג
 (לה) ב"ח מגן אברהם ופרי חדש והגר"א דלא כנחלת צבי
35	שו"ת חתם סופר חלק ד (אבן העזר ב) סימן צב
ומרמב"ם גופי' מוכח מדפסל אזן א' שאינו שמיעה יפה ולא פסל כבדה אזנו וא"ל דממילא משתמעין ז"א דא"כ בראיית עין נמי נימא שהזקנים שכבדה עיניהם פטורים מראיי' והס שלא להזכיר כל זמן שאינם סומים חייבי' והדין נותן דא"א לומר כדרך שבא לראות וכי אפשר לדמות ענין ראי' שלנו למשל הקב"ה בהשגחתו ית"ש רק לענין ב' עינים או עין א' שייך דמיון ע"ד שאחז"ל דומה דודי לצבי שעינו א' פתוחה ועינו א' קמוצה אבל לענין ערך הראי' אין לדמות
36	שו"ת שבות יעקב חלק א סימן קכו
 
לפי מה דאיתא בהל' חליצה סעי' א' שצריכין ליזהר בדיינים שלא יהא סומין אפי' באחת מעיניהם ושורש ומקור הוא מש"ס דיבמות ותוספת שם מדכתיב וירקה לעיני הזקינים יע"ש אי מותר להיות אחד מן הדיינים שעיניו כהות ולא יוכל לראות אם לא ע"י בתי עינים שקורין בל"א בריל או דלמא דלא הוי לעיני הזקינים ממש כיון שאין יכולים לראות אלא על ידי בתי עינים.   
  תשובה לכאורה היה נראה שגם בזה צריכין ליזהר וראיה לזה מהא דאיתא בראש השנה פ' אם אין מכירין דף כ"ד ע"א ת"ר ראינו במים ראינו בעששית אין מעידין עליו וכ"פ הרמב"ם בפ"כ מה' קידוש החדש: ומה"ט כתב בתשובת דבר שמואל סי' רמ"ב דהרואה הלבנה מנוגה נגדה מתוך אספקלריא או מראה של זכוכית דאין לברך ברכת הלבנה אך לבסוף מסיק דיוכל לסמוך על שאר הרואים אותם ברקיע וכמו שפסק מהרש"ל דאפי' סומא יכול לברך ע"ש דבריו באורך: אכן נראה לאחר העיון דאין ראיה מסוגיא זו כלל הנה מלבד דיש לחלק ולומר דשאני התם לענין עדות קדוש החודש החמירו דבעינן דרישה וחקירה כזה ראיתם או כזה ראיתם מטעם שקלקלו הבייתוסים וכדאיתא ברמב"ם פ"ב מה' קידוש החדש דין ב' אלא נראה דבלא"ה אין זו דומה לזו דהאי ראינו בעששית לא מיירי בכענין זה שראה דרך עששית לרקיע אלא דמיירי דומיא דבבא דרישא דראה במים שהלבנה היה זורחת נגד המים וראה תוך המים בבואה של לבנה שלא ראה תוך הרקיע כלל וכן ראה בעששית מיירי בכה"ג שהעששית מונח על הארץ או בכותל והוא רואה דמותה של לבנה תוך העששית אבל לא ראה ברקיע כלל וכן פרש"י להדיא שם בגמרא ראינו במים תוך הנהר או מעין ראינו דמותה של לבנה: וכן איתא בפירש הרמב"ם לקידוש החדש בפ"ב וז"ל ראינוהו במים פירש כשהסתכלו במים ראינו בבואה של ירח על פני מים או שראינו בעששית פי' ראינו בבואה שלו בעששית עכ"ל (ומה"ט פסק ג"כ המ"א בא"ח סי' תל"ג דכנגד חלון של זכוכית אין בודקין ע"ש) אבל היכא דראו דרך עששית לרקיע הלבנה ודאי דהוי ראיה ממש ויכולין לקדש על ידו: ואולי תשובת דבר שמואל ג"כ מיירי שראה רק תוך אספקלרי' או בזכוכית ולא בעובי הרקיע ממש: וראיה ברורה לזה דהוי ראיה ממש דרך זכוכית מכמה סוגית הש"ס חדא מהא דאיתא ביבמות דף ע"ט הא דאמר ישעיה ואראה את ה' שראה באספקלריא שאינה מאירה וכתב הערוך אות סמך ערך אספקלרי' וז"ל כל הנביאים ראו כבודו מתוך אספקלריא שאינה מאירה כאור כחוש ונדמה להם שראו מראה זזה /זה/ כאדם זקן שאורו כחוש ורואו /ורואה/ הנמוך כאלו גבוה והאחד כשנים וכן כיוצא בהם ואינו כך וזה שאמר הכתוב וביד נביאים אדמה הרי דאעפ"כ מעיד דכתיב ואראה מראות אלהים דחשיב ראיה אלא דלגבי שכינה לא חשיב ראיה ממש כיון שלא ראה ממש כמות שהיא בכבודו ובעצמו אכן באספקלריא המאירה הוי ראיה אליבא דכ"ע וכן הוא בסוטה דף ל"א ע"א ר' אליעזר אומר מנין שאפי' עוברין שבמעי אמן אמרו שירה שנאמר במקהלות ברכו את ה' ממקור ישראל והא לא קחזי א"ר תנחום כרס נעשה להם כאספקלריא המאירה וראו הרי שהוי ראיה גמורה דרך אספקלריא וזכוכית וכה"ג איתא בברכות דף כ"ה ע"ב ערוה בעששית אסור לקרות ק"ש כנגדה ולא יראה בך ערות דבר אמר רחמנא והא קאי מתחזיא עכ"ל ומסוגיא זו דברכות הביא ג"כ בתשובת הל' קטנות סי' צ"ט דמותר לקרות בס"ת ע"י בתי עינים שקורין בל"א ברי"ל ודברים נכונים אף שיש מקום לבעל דין לדחוק ולחלק ולומר דודאי מי שיכול לראות בלא בתי עינים אף שרואה דרך בתי עינים וזכוכית אינו מעכב דכל הראוי לביל' אין בילה מעכבת משא"כ בזקן שאינו רואה ראיה נכונה אלא ע"י בת' עינים לא הוי רואה ממש מ"מ פוק חזי מה עמא דבר שהחזנים קורין ע"י בתי עינים ובפרטות לענין שאלה שנשאל קדמנא סומכין על המקרא דכתיב לעיני הזקנים כמדרשו וכמשמעו שרוב בעלי הוראה המה חכמים וזקנים ממש היושבים אצל החליצה ורואין ע"י בתי עינים (דלא כמקצת חכמים בעיניהם בזמן הזה שנערים פני זקנים ילבינו וקופצים בהוראה שלא כדת והקב"ה יפרע ממעמידיהם) ולא שמעתי מעולם פוצה פה ומצפצף וכנ"ל עיקר ה"ק יעקב: