מקורות לשיעור של הרב אהרן כהן, שליט"א, בענין אהבת ישראל

לחוס על ממונו ולספר בשבחו

רמב"ם הלכות דעות פרק ו הלכה ג
מצוה על כל אדם לאהוב את כל אחד ואחד מישראל כגופו שנאמר ואהבת לרעך כמוך, לפיכך צריך לספר בשבחו ולחוס על ממונו כאשר הוא חס על ממון עצמו ורוצה בכבוד עצמו, והמתכבד בקלון חבירו אין לו חלק לעולם הבא. 

מסכתות קטנות מסכת אבות דרבי נתן נוסחא ב פרק כו 
במגילת חסידים הוא אומר אם רוצה את להדבק לך אוהב הוי נושא ונותן בטובתו. כשם שאי אפשר לו לאדם לומר גנותו של חבירו בפניו כך אי אפשר לו לומר שבחו שנאמר מברך רעהו בקול גדול [וגו'] (משלי כ"ז י"ד):

[גמלתהו טוב ולא רע--הוסיף: ולא רע, כי יש טוב אשר הוא באמת רע--או לגמרי או במקצת] 

===========================

אוהב את הבריות ומקרבן לתורה

משנה מסכת אבות פרק א משנה יב
הלל ושמאי קבלו מהם הלל אומר הוי מתלמידיו של אהרן אוהב שלום ורודף שלום אוהב את הבריות ומקרבן לתורה: 

תוספות יום טוב מסכת אבות פרק א משנה יב 
אוהב את הבריות - לפי שהם בריותיו של הקדוש ברוך הוא לפיכך ראוי שתאהבם וגם שתהיה האהבה מזה הפנים ולא מפנים אחרים כגון מפני הנאה המגיע לך מהם. וקרוב לזה פירש במדרש שמואל:

ומקרבן לתורה - פירש הר"ב שאהרן כשהיה יודע באדם שעבר עבירה היה מתחבר עמו וכו' וקצת קשה שזה נראה מתנגד למאמר נתאי הארבלי שאמר ואל תתחבר לרשע וראיתי בפי"ב מאבות דר"נ מה ת"ל ורבים השיב מעון כשהיה אהרן מהלך בדרך פגע בו באדם רשע נתן לו שלום למחר בקש אותו האיש לעבור עבירה אומר אוי לי איך אשא [עיני אח"כ] ואראה את אהרן בושתי הימנו שנתן לי שלום נמצא אותו האיש מונע עצמו מן העבירה. ע"כ. וכ"כ הרמב"ם היה מתחיל לו לשלום והיה מתאהב אליו והיה מראה לספר עמו. והיה האיש ההוא מתבייש בנפשו וכו':

ספר חרדים ידיעת הבורא יתברך פרק ח 
אוהב את הבריות ומקרבן לתורה לא אמר אוהב את ישראל אלא את הבריות רמז למה שהיה אהרן מקרב את הגרים הבאים להתגייר וקרבם והכניסם תחת כנפי השכינה בטוב שכלו ובמתק לשונו כדאיתא במסכת שבת פרק במה מדליקין.

תפארת ישראל - יכין מסכת אבות פרק א 
וכן מצינו שהתנהג עם הגר שבא לפניו ועם שאר בנ"א שקנטרוהו כמבואר בפ"ב דשבת וכן מצינוהו קודם שנתמנה נשיא שהיה חוטב עצים ושואב מים, ולא הודיע על עצמו כמבואר בנדרים, ולכן אמר הכי אוהב את הבריות לא אמר את אדם, מדאמרינן [ביבמות ס"ב א'] אתם קרויין אדם וכו', דאפילו עובד כוכבים, 
או המקנטרך על חנם כהנך דשבת שקנטרוהו על לא דבר ואין ראוי לקרותו אדם אשר בצלם אלקים עשה אותם, אלא שם בריות נאות להם אעפ"כ תדבר עמם בנחת, ובזה תקרבם לתורה:
============================

אתם קרויים אדם--אהבת כלל ישראל כחטיבה אחת בעולם

ספר אפריון [לבעל הקיצור שלחן ערוך] על ויקרא פרק יג פסוק ב 
אדם כי יהיה בעור בשרו וגו' והובא אל אהרן הכהן וגו'. הקשה האלשי"ך [ד"ה ובזה מצאנו] אמאי קראו אדם שהיא המעלה הגדולה, ועוד הקשה [קושיא ז'] אמאי תליא הטהרה דוקא בכהן. ונראה לפע"ד כי ידוע שהנגעים באים על לשון הרע [ערכין ט"ז ע"ב, ורש"י להלן י"ד ד'], והקשו הרי גם באומות העולם יש בעלי לה"ר ואינן נלקין בנגעים. ונראה פשוט כי שאר או"ה אין האחדות והשלמות חיוב בהם, והלשון הרע והמחלוקת אינן מזיקין להם כל כך, משא"כ ישראל אשר נשמותינו חלק אלוה ממעל חצובות ממקום א' והחיוב בנו האהבה והשלום, הן לענין קיום התורה, הן לענין שאר דברים כנודע ומפורסם. והנה האלשי"ך כתב [בד"ה והנה להעירנו] כי מפרשת אשה כי תזריע מוכח הנגעים בבני ישראל אינם בדרך הטבע ע"ש. והמפרשים כתבו הא דאמרינן בגמ' [יבמות ס"א ע"א] אתם קרויים אדם ואין או"ה קרויים אדם, היינו משום דשם איש ואנוש באים בריבוי, אישים, אנשים, משא"כ שם אדם אינו בא בריבוי, וזה מורה על האחדות והשלום, וזהו אתם קרויים אדם וכו'. וז"ש אדם כי יהי' בעור בשרו וגו', מחמת שאתם קרויים אדם וראוי לכם השלום, לכן אם ידבר לה"ר ויגרום פירוד ומחלוקות יהי' בעור בשרו שאת או ספחת וגו'. והתקנה לזה והובא אל אהרן הכהן וגו', שהם מדת השלום כנודע, ללמוד מדרכיו ויכפר עליו ודו"ק:
----------------
כמו ששיר השירים אפשר לראותו כשיר אהבת דודים כלל ישראל והקב"ה (כפי שמפרשו רש"י, למשל) וגם לראותו מאידך כשיר דודים בין ר' ישראל (היינו היהודי) והקב"ה (כמו שמבינו הרמב"ם לפי דבריו בפ"י של הלכות תשובה),

כך אצל אהבת ישראל יש מצות ואהבת לרעך ליחיד אבל יש גם מושג אהבת ישראל במובן של אהבת יהודים, דהיינו אהבת העם היהודי.

ספר שם משמואל חלק המועדים - שנת תרע"ט יום שמיני עצרת 
והיינו משום דלעולם כל נשמות ישראל הן אחת, אלא שהגופים מפרידים כמ"ש הרב בספר התניא (פרק ל"ב) בענין מצות ואהבת לרעך כמוך שהוא כלל גדול בתורה, באשר מצוה זו תלוי' באם האדם מחשיב אצלו הנשמה לעיקר ובנשמות הם אחד, ע"כ נקל לו לאהוב את רעהו כמותו ובאם ח"ו מחשיב את הגוף לעיקר הרי הוא נפרד.
פרד.

שער הכוונות - דרושי ברכת השחר
קודם שהאדם יסדר תפילתו בבית הכנסת מפרשת העקידה ואילך צריך שיקבל עליו מצות ואהבת לרעך כמוך ויכוין לאהוב כל אחד מבני ישראל כנפשו כי עי"ז תעלה תפילתו כלולה מכל תפילות ישראל ותוכל לעלות למעלה ולעשות פרי ובפרט אהבת החברים העוסקים בתורה ביחד צריך כל אחד ואחד לכלול עצמו כאלו הוא אבר אחד מן החברים שלו ובפרט אם יש להאדם ידיעה והשגה לדעת ולהכיר לחברו בבחינת הנשמה ואם יש איזה חבר מהם בצרה צריכים כולם לשתף עצמם בצערו או מחמת חולי או מחמת בנים ח"ו ויתפללו עליו וכן בכל תפילותיו וצרכיו ודבריו ישתף את חברו עמו ומאד הזהירני מורי ז"ל בענין אהבת החברים שלנו של חברתינו.

ספר תולדות אהרן [לר' אהרן מזהיטומיר, תלמידו של הקדושת לוי] - ליקוטים חדשים 
והן זאת לנו עבודת הקודש אשר בתחלה וראשית צריך כל אדם מישראל לקיים בעצמו מצות ואהבת לרעך כמוך (ויקרא יט, יח), והיינו שנהיה באחדות גמור עם כל ישראל, וידע בנפשו זאת תמיד שהוא עצמו ביחיד אינו נחשב לאדם שלם רק כמו מחציתו של דבר, ותמיד לא יתחשב בעיני עצמו רק כמו מחצית ולא לאדם שלם, וע"כ יהיה בטל ושפל לגבי דחבריה בתכלית השפלות, כיון שלא יושלם בתכלית השלימות רק מצד חבירו. ועל כן יתאמץ לבבו במאד מאד שתמיד יתאחד עם כל ישראל, ולא יזלזל ויבזה שום אדם ולא יספר עליו לשון הרע ורכילות וכיוצא בו, רק יאהב את כל ישראל כמוהו כמוהם ובאחדות הגמור יהיה עמהם, ואז הוא באפשרי ויכולת שיזכה לעלות במעלות עבודתו יתברך לעבדו בדחילו ורחימו בשלימות ובאמת:
אבל אם חלילה אינו אוהב ואינו מאחד באחדות עמהם, ורק לשלימות בעיני עצמו חשוב, אזי ידע נאמנה שלא יכנס כל ימי חייו לגדר התחלת עבודתו יתברך האמיתית, וכל עבודתו שעבד אותו יתברך הן בתורה ותפלה ושאר מצוות כאין נחשבה לפניו יתברך, כי עבודת שוא ושקר הוא לו ובכלל דובר שקרים יתחשב אשר לא יכון לנגד עיניו יתברך, ולריק ולהבל יגע וטרח כל ימי חייו כי אדם אחד לבדו אין פועל כלום, רק בהיותו מחובר באחדות גמור באהבה רבה ובאהבת עולם. ואשר על כן נמשלו ישראל הקדושים לצאן כמאמרם ז"ל מה צאן כאב אבר אחד שלו מרגישים כל האברים כך ישראל. ולזה אמרו חז"ל (תורת כהנים קדושים פרק ד, יב. ועיין שבת לא.) כי ואהבת לרעך כמוך הוא כלל גדול בתורה כנ"ל והבן:
===========================================

אהבת אשתו

רמב"ם הלכות אישות פרק טו הלכה יט 
וכן צוו חכמים שיהיה אדם מכבד את אשתו יתר מגופו ואוהבה כגופו....
[על פי הגמרא יבמות דף סב עמוד ב: האוהב את אשתו כגופו, והמכבדה יותר מגופו, והמדריך בניו ובנותיו בדרך ישרה, והמשיאן סמוך לפירקן, עליו הכתוב אומר: וידעת כי שלום אהלך.]

החידוש של אוהבה כגופו מפני שאינו דומה מי שחי יומם ולילה עם הזולת למי שנפגש לעתים רחוקות. וכן מי שרואה אותך בכל מצביך שה לאהוב אותו כל כך. 

ספר הליקוטים - פרשת עקב - פרק ח
מצאתי כתוב בשם הרב מוהר"ר חיים ויטאל זללה"ה, שדרש עד"ה זה, ולקח הנושא לבדו יחיה האדם, ואמר טוב לו לבדו בלא אשה כשאינה בת זוגו, שמנגדתו וטורדתו מן הלימוד, ויותר טוב ללמוד תורה, כמ"ש בן עזאי, ומה אעשה ונפשי חשקה בתורה. וז"ש על הלחם לבדו יחיה האדם, הלחם היא התורה, כמש"ה (משלי ט' ה') לכו לחמו בלחמי של לימוד, טוב לו לבדו. והתירוץ, מעלה גדולה יש לאשה, ולחם יקרא אשה, כענין שנאמר (בראשית ט"ל) כי אם הלחם אשר הוא אוכל, ועל מלשון מעלה, כי לא המדרש הוא העיקר כי אם המעשה, וע"י אשה יכול האדם לקיים כל המצות, חיי העה"ז והעה"ב. וז"ש על הלחם לבדו יחיה האדם, כי בזכות שנשא אשה לבד יחיה, כי מוחלין לו על כל עונותיו, מלבד שמציל עצמו מן החטא:
ומה גם שארז"ל כי השרוי בלא אשה שרוי בלא טובה וכו', בלא חיים, וענין (קהל' ט') ראה חיים עם האשה וכו', הרי שיחיה על זכות לקיחתה לבד. ומה גם שיהיו לו בנים, וימולם ויפדם, וילמדם תורה ועבודת ה'. ומלבד זה על כל מוצא פי' ה' יחיה האדם, באמצעות האשה. והכוונה שיקיים כל המצות, שאם יאהוב אותה כגופו, יקיים מצות ואהבת לרעך כמוך, ששם נכלל כל התורה, כנז' בגמ' על אותו שאמר למדני תורה על רגל אחת, ואמר לו ואהבת לרעך כמוך, אם תקיים זה כאילו קיימת כל התורה כולה:
חזרתי וברכתי החתן, ואמרתי יחיה החתן:
יחיה האדם, הכוונה, שיתקיים בו קרא דכתיב (ישעי' מ"ד) יראה זרע יאריך ימים, וחפץ ה' בידו יצלח. כנגד יראה זרע, אמרתי יחיה, כי מי שאין לו בנים קרוי מת. והאדם, היינו החתן, שעד עתה היה פלגי גופא, ועכשיו שנשא אשה קרוי אדם, כענין שנאמר (בראשית א') זכר ונקבה בראם ויקרא שמם אדם. ועל זה אמרתי יחיה האדם, שיזכה לבנים החתן:
==============================

הביטוי "אהבת חנם" לא נמצא בספרים כי אין דבר כזה--
אהבת הרשעים והצריכים לזכות

ספר מסילת ישרים - פרק יט [בְבֵאוּר חֶלְקֵי הַחֲסִידוּת]
וְאָמְנָם עוֹד עִקָּר שֵׁנִי יֵשׁ בְּכַוָּנַת הַחֲסִידוּת, וְהוּא, טוֹבַת הַדּוֹר. שֶׁהִנֵּה רָאוּי לְכָל חָסִיד שֶׁיִּתְכַּוֵּן בְּמַעֲשָֹיו לְטוֹבַת דּוֹרוֹ כֻּלּוֹ, לְזַכּוֹת אוֹתָם וּלְהָגֵן עֲלֵיהֶם. וְהוּא עִנְיַן הַכָּתוּב (ישעיה ג), "אִמְרוּ צַדִּיק כִּי טוֹב כִּי פְרִי מַעַלְלֵיהֶם יֹאכֵלוּ", שֶׁכָּל הַדּוֹר אוֹכֵל מִפֵּרוֹתָיו. וְכֵן אָמְרוּ רַבּוֹתֵינוּ זַ"ל (בבא בתרא טו), "הֲיֵשׁ בָּהּ עֵץ" (במדבר יג) - "אִם יֵשׁ מִי שֶׁמֵּגֵן עַל דּוֹרוֹ כְּעֵץ". וְתִרְאֶה שֶׁזֶּהוּ רְצוֹנוֹ שֶׁל מָקוֹם שֶׁיִּהְיוּ חֲסִידֵי יִשְֹרָאֵל מְזַכִּים וּמְכַפְּרִים עַל כָּל שְׁאָר הַמַּדְרֵגוֹת שֶׁבָּהֶם, וְהוּא מַה שֶּׁאָמְרוּ זַ"ל בַּלּוּלָב וּמִינָיו (ויקרא רבה), "יָבוֹאוּ אֵלֶּה וִיכַפְּרוּ עַל אֵלֶּה", שֶׁאֵין הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא חָפֵץ בְּאָבְדַן הָרְשָׁעִים, אֶלָּא מִצְוָה מֻטֶּלֶת עַל הַחֲסִידִים לְהִשְׁתַּדֵּל לְזַכּוֹתָם לְכַפֵּר עֲלֵיהֶם, וְזֶה צָרִיךְ שֶׁיֵּעָשֶֹה בְּכַוָּנַת עֲבוֹדָתוֹ וְגַם בִּתְפִלָּתוֹ בְּפֹעַל, דְּהַיְנוּ, שֶׁיִּתְפַּלֵּל עַל דּוֹרוֹ לְכַפֵּר עַל מִי שֶׁצָּרִיךְ כַּפָּרָה וּלְהָשִׁיב בִּתְשׁוּבָה מִי שֶׁצָּרִיךְ לָהּ וּלְלַמֵּד סַנֵּגוֹרְיָא עַל הַדּוֹר כֻּלּוֹ. וּכְבָר אָמְרוּ זַ"ל עַל פָּסוּק (דניאל י), "וַאֲנִי בָאתִי בִדְבָרֶיךָ" - שֶׁלֹּא חָזַר גַּבְרִיאֵל וְנִכְנַס לִפְנִים מִן הַפַּרְגּוֹד אֶלָּא כְּשֶׁלִּמֵּד סַנֵּגוֹרְיָא עַל יִשְֹרָאֵל. וְגִדְעוֹן נֶאֱמַר לוֹ (שופטים ו), "לֵךְ בְּכֹחֲךָ זֶה", לְפִי שֶׁלִּמֵּד סַנֵּיגוֹרְיָא עַל עַמּוֹ (ילקוט). כִּי אֵין הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא אוֹהֵב אֶלָּא לְמִי שֶׁאוֹהֵב אֶת יִשְֹרָאֵל, וְכָל מַה שֶּׁאָדָם מַגְדִּיל אַהֲבָתוֹ לְיִשְֹרָאֵל, גַּם הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא מַגְדִּיל עָלָיו, וְאֵלֶּה הֵם הָרוֹעִים הָאֲמִתִּיִּים שֶׁל יִשְֹרָאֵל שֶׁהַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא חָפֵץ בָּהֶם הַרְבֵּה, שֶׁמּוֹסְרִים עַצְמָם עַל צֹאנוֹ וְדוֹרְשִׁים וּמִשְׁתַּדְּלִים עַל שְׁלוֹמָם וְטוֹבָתָם בְּכָל הַדְּרָכִים. וְעוֹמְדִים תָּמִיד בַּפֶּרֶץ לְהִתְפַּלֵּל עֲלֵיהֶם לְבַטֵּל הַגְּזֵרוֹת הַקָּשׁוֹת, וְלִפְתֹּחַ עֲלֵיהֶם שַׁעֲרֵי הַבְּרָכָה. הָא לְמַה זֶּה דוֹמֶה? לְאָב שֶׁאֵינוֹ אוֹהֵב שׁוּם אָדָם יוֹתֵר מִמִּי שֶׁהוּא רוֹאֶה שֶׁאוֹהֵב אֶת בָּנָיו אַהֲבָה נֶאֱמֶנֶת, וְהוּא דָבָר שֶׁהַטֶּבַע יָעִיד עָלָיו. וְהוּא עִנְיַן כֹּהֵן גָּדוֹל שֶׁאָמְרוּ עָלָיו (מכות יא), "שֶׁהָיָה לָהֶם לְבַקֵּשׁ רַחֲמִים עַל דּוֹרָם וְלֹא בִקְשׁוּ", וְכֵן אָמְרוּ (שם), "הַהוּא גַבְרָא דְּאַכְלֵיהּ אַרְיָא בְּרִחוּק תְּלָתָא פַּרְסֵי דְּרַבִּי יְהוֹשֻׁעַ בֶּן לֵוִי, וְלֹא אִשְׁתָּעֵי אֵלִיָּהוּ בַהֲדֵהּ תְּלָתָא יוֹמֵי". הֲרֵי לְךָ הַחוֹבָה הַמֻּטֶּלֶת עַל הַחֲסִידִים לְבַקֵּשׁ וּלְהִשְׁתַּדֵּל עַל בְּנֵי דוֹרָם:

ספר חסד לאברהם [למקובל ר' אברהם אזולאי] - השקת יט 
הב' ירגיל עצמו להכניס אהבת בני אדם בלבו, ויאהוב הכל כאלו היו אחיו, ויותר מזה עד שיקבע בלבו אהבת בני אדם כלם ואפילו הרשעים יאהב אותם בלבו, ויאמר מי יתן ויהיו אלו צדיקים שבים בתשובה ויהיו כלם נביאים, ויראה מאמר אוהב נאמן לכל ישראל אמר ומי יתן כל עם ה' נביאים, וכמה יאהב אותם בהיותו מזכיר במחשבתו טובות אשר בהם, ויכסה מומם, ולא יסתכל בנגעיהם , אלא במדות הטובות אשר בהם, ויאמר בלבו אלו היה העני המאוס הזה בעל ממון רב כמה הייתי שמח בחכמתו, כמו שאני שמח בחברת פלוני, והרי זה אלו ילבישוהו הלבושים הנאים כמו פלוני, הרי אין בינו לבינו הבדל, אם כן למה יעדר כבודו בעיני, והרי בעיני ה' חשוב ממנו, שהוא נגוע מדוכה עוני ויסורין ומנוקה מעון, למה אשנא מה שהקב"ה אוהב, ובזה יהיה לבבו פונה אל צד הטוב, ומרגיל עצמו לחשוב במדות הטובות הנזכרים כלם. וזמש"ל: